Köszönöm! Köszönöm! Köszönöm!
Ez rohadt nagy butaság volt!
- Azt akartam, hogy megments. - Akár meg is fulladhattál volna!
- Megmentettél. - Bolond gyermek!
Mindketten meghalhattunk volna! Szerinted ez vicces?
Köszönöm, hogy megmentetted az életem.
Örökké hálás leszek.
A történet folytatódhat.
A történetünk folytatódhat. Folytatni fogom.
Csak jussunk vissza a kurva South Endre.
Vagy inkább a Trafalgar Square-re. Itt senki nem beszéli a nyelvünket.
Nem mondhatod, hogy "Add ide a kekszet" vagy "Hol a kézigránátom?"
Csak megvonják a vállukat. Mert minket is utálnak. Ez a lényeg.
Franciaországban harcolunk, és a franciák utálnak minket.
Ha én lennék a belügyminiszter, már rég elintéztem volna a dolgot.
Miénk India és Afrika, nem?
A fritzeké lehetne Franciaország és Belgium meg amit akarnak.
Ki a fasz járt már Lengyelországban? A lényeg a terület, a birodalom.
Nagyobb birodalmat akarnak, hát adjuk oda nekik ezt a szart, és tartsuk meg a miénket,
és ennyi az egész, basszameg!
Gondolj bele!
Szeretett Ceciliám! A történet folytatódhat.
Az, amit az esti sétán terveztem.
Újra lehetek az az ember, aki egyszer átment a Surrey parkon
alkonyatkor a legjobb öltönyében, az élet ígéretében fürödve.
Az ember, aki tiszta szenvedéllyel szeretkezett veled a könyvtárban.
A történet folytatódhat.
Visszatérek,
rád találok, szeretlek,
elveszlek feleségül. És szégyen nélkül élhetek.
Érezni a tenger illatát.
Picsába!
- Mint valami bibliai jelenet. - Jézus Krisztus!
Gyerünk, takarítsátok el ezt a szemetet!
Csak most érkeztünk, uram. Elmondaná, hogy mit kell csinálni?
- Semmit. Csak várni. - Hol vannak a hajók?
Egy pár jött tegnap, de a Luftwaffe szétlőtte őket.
3000 embert vesztettünk, amikor elsüllyesztették a Lancastriát.
A parancsnokság végtelen bölcsességében megtagadta a légi fedezetet.
Szégyen, kurvára nagy szerencsétlenség.
Tudja, engem várnak odahaza.
Több, mint 300.000 ember van itt a parton, közlegény. Várja ki a sorát!
Örüljön, hogy nem sebesült meg! Parancsot kaptunk, hogy a sebesülteket hagyjuk hátra.
Ne! Hagyd, főnök! Ne bízz a tengerészekben a szárazföldön! Jobb, ha annyiban hagyod.
Ez nem igazság!
Krisztusom!
Halljátok emberek?
Hazamegyek!
Nyugtasd meg hát lelkünket,
És ítéld meg életünket,
Békéd szépsége
Csillapítsd izzó vágyunk
Hűs széllel, balzsammal
Tompítsd érzékünket, hadd pihenjen húsunk!
Szólj földrengésen, szélen és tűzön át!
Ó, nyugalom halk hangja!
Főnök!
Kerítenem kell valami italt.
Rád is férne. El vagy szürkülve.
Elszürkült, figyeled?
Oda! Gyerünk!
Mi a faszt csinálsz?
Hazamegyek! Hazamegyek, ember!
Baszzák meg! Basszák meg! Az alacsony meg a magas is!
Basszák meg az őrmesterek, az altisztek, meg az összes tizedes.
meg a rohadék fiaik is
Mert elbúcsúzunk mindtől és mászhatnak vissza a kvártélyba
Az óceán e végén nem léptetnek elő
De rá se ránts, ember! Basszák meg mind!
Mike!
Fel a fejjel, főnök!
Várj itt!
Miért nem ül le?
Olyan meleg van itt.
Vegye le a bakancsát!
Vissza kell mennem. Megígértem neki.
Hogy helyrehozzam a dolgokat.
Szeret engem. És vár rám.
Várj, várj!
Hé, mi lett a bakancsoddal?
- Biztos jól vagy? - Soha jobban.
Talán nem a parton kellene vacsoráznunk.
Nem is tudom.
- Itt jó lesz. - Nem.
- Nem, nem. Messzebb van. - Mi?
Egy hely, egy régi ház, fehér lécekkel
és kékre festett ablakkeretekkel.
Á, értem! Szóval oda megyünk.
- Itt van a közelben. - Itt vagyunk. Ez az.
Itt vagyunk, főnök. Pont itt.
Semmi baj, főnök! Semmi baj.
Feküdj le! Így ni.
Takarózz be! Meg ne fázz!
Egyél ebből! De halkan, különben mind ezt akarja majd.
Próbálj aludni!
Megkereslek.
Szeretlek.
Elveszlek.
És szégyen nélkül élhetek.
Szeretlek. Gyere vissza! Gyere vissza hozzám!
- Kicsit hangos vagy, főnök. - Mi?
- Hangos? - Kiabáltál.
- Pár srác morgolódott. - Mi?
- Krisztusom! Szarul festesz. - Az a helyzet, hogy maradok még egy kicsit.
Találkozom valakivel, akit mindig megváratok.
Figyelj! Ide hallgass, főnök!
Kimentem, dobtam egy sárgát az előbb. Tudod mit láttam?
Kezdik összeszedni magukat a parton.
Itt vannak a hajók, és egy faszi levisz minket reggel hétkor.
Elhúzunk. Megyünk haza, pajtás!
Szóval aludj még egy kicsit és ne kiabálj!
- Rendben? - Meg se mukkanok.
Ébressz fel hét előtt, oké? Kösz!
Nem szólok egy szót sem. Ígérem!
LONDON HÁROM HÉTTEL KORÁBBAN
Az ágyak kerekei egyvonalban a faltól befelé kell hogy legyenek.
Tegnap találtam hármat, amelyik nem így volt. Tudja, akinek ez szól.
Ki pakolta el ma a lepedőket?
- Én voltam, nővér. - Gondolom nem tudja megmondani,
- hogy mit csinált rosszul? - Nem, nővér.
A címkés végét befelé kell hajtani, nemde?
- Igenis, nővér. - Kezdje elölről!
Tallis nővér, jöjjön az irodámba! A többiek elmehetnek.
- Fontos önnek ez az állás egyáltalán, Tallis? - Nagyon fontos, nővér.
Tegnap a sebészetre volt beosztva.
Amikor a betege visszajött az altatásból, az első dolga az volt,
hogy Brionyt kérte. Ki az a Briony?
- Én lennék, nővér. - Nincs semmilyen Briony!
Maga Tallis. Tallis nővér. Megértette?
Igen, nővér.
Briony nem létezik.
Ez a BBC Home Service. Híreket mondunk.
A brit hadsereg a francia szövetségesekkel karöltve elkeseredett harcot vív
a nyugati front északi zónájában.
A szövetséges haderők összehangoltak és a morál is jó.
A légierő továbbra is támogatást nyújt
a szövetséges seregnek észak-kelet Franciaországban és Belgiumban.
Vasútvonalakat, utakat, hidakat és ellenséges csapatokat támadnak. Tegnap...
Köszönöm! A bal kezemmel nem tudok körmöt vágni.
Mindig az anyám csinálta nekem.
Így ni, kész is van.
Francba!
Jó éjt, Ponty!
Jó éjt, Tallis!
Ne félj! Csak én vagyok.
Fiona, majdnem kiugrottam a bőrömből.
Szóval ide jössz lámpaoltás után.
Már azt hittem valami viharos románcba keveredtél.
Nem fagysz meg idefenn?
Szeretem Londont.
Szerinted egyszerűen lebombázzák és nem marad semmi?
Nem.
Nem tudom.
Drummond nővérről írsz?
- És rólam? - Néha.
- Megnézhetem? - Inkább ne. Személyes.
Semmi értelme történeteket írni, ha nem engeded senkinek, hogy elolvassa.
- Még nincs kész. - Miről szól?
- Bonyolult. - Igen?
Csak...
Egy fiatal, butuska lányról szól, aki lát valamit
a szobája ablakából, amit nem ért, de azt hiszi, hogy igen.
Talán soha nem fejezem be.
Nagyon titokzatos vagy, Tallis.
Soha nem voltam titokzatos.
- Tudom mire jöttem rá ma este? - Mire?
Hogy sohasem mennék hozzá egy olyan emberhez, aki nem szolgált a seregben.
Itt is van. Cecilia Tallis.
Azt hiszem ez a címe.
Köszönöm.
Kedves Cecilia! Kérlek ne dobd el ezt a levelet olvasatlanul!
Ahogy a levélpapíron is láthatod, itt vagyok a St. Thomasban a nővérképzőben.
Úgy döntöttem nem megyek a Cambridge-be.
Ó, Istenem!
Úgy döntöttem, hasznossá teszem magam.
Azt írja az újság, hogy a sereget visszavezénylik.
Igen, olvastam.
Így mondják szépen a visszavonulást.
Nem számít, milyen keményen dolgozom, sem az, milyen sokáig,
nem menekülhetek a tetteim,
és azok következményei elől,
melynek valódi súlyát csak most kezdem megérteni.
Cee, kérlek írj, és tudasd, hol találkozhatnánk.
Húgod, Briony.
- Szóval igaz? - Micsoda?
Hogy van egy titkos francia vőlegényed. Mindenki ezt mondja.
Nem, dehogyis!
Szörnyű lehet nem tudni, hogy visszajön-e.
Még nem voltam szerelmes.
Soha? Még egy fellángolás sem?
Volt egyszer egy fellángolás, amikor 10 vagy 11 voltam.
Beleugrottam a folyóba, hogy lássam, megment-e.
- Csak szívatsz. - Nem. És megmentett.
De amikor elmondtam neki, hogy szeretem, az érzés el is múlt.
Valami történt.
Kifelé, gyorsan!
Robbie!
Elnézést!
Tallis nővér, maga beszél egy kicsit franciául, ha jól emlékszem.
Csak amit az iskolában tanultam, nővér.
Van egy katona a 13-as ágyban. Üljön le mellé egy kicsit! Fogja meg a kezét!
Menjen!
Végre itt van.
A nővér küldött,
hogy beszélgessünk.
Emlékszem a nővéredre.
Mindig olyan kedves volt.
Most mit csinál?
Ő is nővér lett.
Hozzáment végül ahhoz az emberhez, akit annyira szeretett?
Elfelejtettem a nevét.
Robbie?
Remélem hamarosan hozzámegy.
Robbie.
Igen, így hívták.
És téged?
Hogy hívnak?
Luc.
Luc Cornet.
És téged?
Tallis.
Szép név.
Már emlékszem rád.
Az angol lány.
Emlékszel az első látogatásodra Millauba?
A sütőknél dolgoztam az apámmal.
Emlékszem az akcentusodra.
Megtennél nekem valamit, Tallis?
A kötések nagyon szorítanak,
meglazítanád őket egy picit?
Persze.
Emlékszel a húgomra, Anne-ra?
Még mindig játssza azt a Debussy darabot,
emlékszel?
Olyan komolyan néz, amikor játssza.
És a croissantjaink,
mit gondolsz róluk?
A legfinomabbak Millauban.
Igen.
A minőségi vaj miatt.
Igen.
Ezért jöttél minden nap?
Mert tudod,
az anyám nagyon kedvelt.
Szerinte el kellett volna vegyelek a nyáron.
Tényleg?
Igen.
Remélem így már kényelmesebb.
Szeretsz engem?
Igen.
Itt maradnál velem?
Félek.
- Tallis. - Briony.
A nevem Briony.
Álljon fel, Tallis nővér!
Menjen, mossa le az arcáról a vért!
A tengerészek megérdemlik örök hálánkat. A hadsereget nem győzték le.
Bátorságuk révén megőrizték szilárd szellemüket.
Ez Dunkirk eposza.
A név, mely örökre megmarad a hadikrónikákban.
Körutazása során
Erzsébet királynő látogatást tett egy észak-angliai csokoládégyárban.
A cukrász iparmágnás, a brit hadsereg jóbarátja,
Mr. Paul Marshall körbevezette a királynőt az Army Amo gyárban
bájos menyasszonyával, Miss Lola Quinceyvel.
Milyen csodálatos pár!
Hadd jöjjön az Amo! A fiúk édesszájúak.
Másodszor, a bűn ellen és a paráznaság elkerülése végett,
azoknak, akik nem ismerik a mértékletességet,
hogy házasodjanak és őrizzék meg tisztaságukat, mint Krisztus testének részei.
Harmadsorban előre elrendeltetett, a kölcsönös társulás és egymás segítése okán,
hogy az egyiknek ott legyen a másik.
Láttam őt.
Ha bárkinek tudomása van valamiről,
ami ellene van e szent köteléknek...
Tudom, hogy ő volt.
...az szóljon most, vagy hallgasson mindörökké!
Láttam őt. A saját szememmel.
Engedjék ide a nővért!
Vidékre utaznak ma. Még sosem hagyták el Londont.
Remélem jó családhoz kerülnek.
Nem tudják mire vállalkoznak.
Gyertek!
Miss Tallist keresem. Cecilia Tallist.
Itt van?
Tallis! Valaki keres!
Írtam neked, de nem válaszoltál.
Beszélnem kell veled.
- Szóval nővér lettél? - Igen.
Köszönöm.
A bíróság elé akarok állni és megváltoztatni a vallomásom, Cee.
Ne hívj így!
Kérlek ne nevezz így!
Tudom, hogy szörnyű dolgot tettem. Nem várom el, hogy megbocsáss.
Ne aggódj, nem fogok.
Megbízhatatlan tanú vagy. Soha nem tárgyalják újra az ügyet.
De legalább mindenkinek elmondhatnám, hogy mit tettem.
Hazamehetnék, és elmondhatnám anyunak, apunak és Leonnak...
- És mi tart vissza? - Először találkozni akartam veled.
Ők nem akarnak többet beszélni róla.
Ez a kis kellemetlenség már el lett intézve rég, hála neked.
De...
El fogok késni. Jobb, ha indulok.
Elnézést!
Olyan mélyen alszik.
- Ő mit keres itt? - Beszélni akart velem.
Ó, tényleg? És miről?
A szörnyűségről, amit tettem.
Robbie! Drágám!
Őszinte leszek veled.
Legszívesebben eltörném a nyakad,
és lehajítanálak a lépcsőn.
Istenem!
Van fogalmad róla, hogy milyen a börtön? Persze, hogy nincs!
Mondd csak, jó érzés volt tudni, hogy ott vagyok?
- Nem. - De nem tettél ellene semmit.
- Nem. - Azt hiszed, hogy én zaklattam az unokahúgodat?
- Nem. - És akkor azt hitted?
Igen. Vagyis igen és nem.
- És most mitől vagy benne biztos? - Mert felnőttem.
- Felnőttél? - 13 éves voltam.
Hány évesnek kell lenned, hogy tudd a különbséget helyes és helytelen között?
Most mennyi vagy, 18?
18 évesnek kell lenned, hogy beismerj egy hazugságot?
Ennyi idősen a katonákat az út szélén hagyják megdögölni,
- tudtad ezt? - Igen.
Öt éve nem érdekelt, hogy igazat mondj.
Te és az egész családod úgy gondolta, hogy a tanulmányaim ellenére
még mindig csak egy cseléd voltam, akiben nem szabad megbízni!
Hála neked képesek voltak egy emberként a kibaszott farkasok elé vetni!
- Robbie! Nézz rám! Nézz rám! - Hagyjál!
Gyere vissza! Gyere vissza!
Gyere vissza hozzám!
Briony.
Nincs sok időnk.
Robbienak jelentkeznie kell szolgálatra 6 órakor, és el kell érnie a vonatot.
Úgyhogy ülj le!
Van pár dolog, amit meg fogsz tenni nekünk.
Visszamész a szüleidhez amint lehet,
és elmondasz nekik mindent.
Meggyőzöd őket, hogy a vallomásod hamis volt.
Beszélsz egy ügyésszel, vallomást teszel,
aláíratod és küldesz egy másolatot nekünk. Megértetted?
Igen.
Írsz nekem egy részletes levelet, amiben kifejted,
hogy mitől gondoltad azt, hogy engem láttál a tónál.
Írj bele mindent, amire emlékszel,
amit Danny Hardman csinált aznap este.
- Hardman? - Igen.
Nem Danny Hardman tette.
Hanem Leon barátja, Marshall.
Nem hiszek neked.
Elvette Lolát. Most jövök az esküvőjükről.
Lola most már nem tanúskodhat ellene.
Sérthetetlen.
Nagyon, nagyon sajnálom a szörnyű kellemetlenséget, amit okoztam.
Nagyon, nagyon sajnálom.
Csak tedd meg, amit kértünk!
Írj le mindent, csak az igazat, rímek nélkül. Semmi cifrázás.
Aztán hagyj minket békén!
Úgy lesz, ígérem.
Sajnálom. Megállhatnánk egy percre?
Persze. Valami baj van?
Csak egy picit egyedül szeretnék lenni.
... egyedül szeretnék lenni.
Briony Tallis, az új könyvének, ami a 21-ik, a címe: Vágy és vezeklés...
Briony?
Sajnálom. Leállhatnánk egy percre?
Briony Tallis, az új könyvéről szeretnék beszélgetni, a Vágy és vezeklésről,
ami pár nap múlva jelenik meg a születésnapján.
- Ez a 21-ik regénye... - Az utolsó regényem.
Valóban? Visszavonul?
Haldoklom.
Az orvosom azt mondta, hogy keringési zavarom van,
ami tulajdonképpen kisebb agyvérzések sorozata.
Az agy lassan leáll, nem tudok majd beszélni, elvesztem a memóriámat,
ami egy írónak elég fontos.
Szóval azt hiszem ezért tudtam megírni ezt a könyvet. Meg kellett írnom.
És ezért ez az utolsó könyvem.
A legfurcsább, hogy
ugyanúgy nevezhetnénk az első regényemnek is.
Rengeteg vázlatot írtam még a háború alatt a St. Thomas kórházban.
De egyszerűen nem állt össze.
Mert a regény önéletrajzi jellegű, ugye?
Igen, teljesen. Nem változtattam meg benne egy nevet sem, beleértve a sajátomat.
És ez volt a baj?
Nem.
Sokáig úgy akartam, hogy csak az igazat írom meg.
Semmi cifrázás.
És azt hiszem...
Ha elolvassa a könyvet, akkor megérti az okát.
Első kézből tapasztaltam a dolgokat, amiket nem éltem át személyesen,
a körülményeket a börtönben, a visszavonulást Dunkirkből, mindent.
De az őszinteség nagyon könyörtelen lett volna.
És végül már nem láttam, mi célt szolgált volna.
Mármint mi? Az őszinteség?
Az őszinteség.
Vagy a valóság.
Mert valójában
túl gyáva voltam hozzá, hogy meglátogassam a nővéremet 1940 júniusában.
Soha nem mentem el Balhamba.
Van fogalmad róla, hogy milyen a börtön?
A jelenet, amiben bevallok mindent csak elképzelt.
Olyan mélyen alszik.
Kitalált.
Hány évesnek kell lenned, hogy tudd a különbséget helyes és helytelen között?
A valóságban nem történhetett volna meg.
Mert...
Robbie Turner meghalt vérmérgezésben Bray-Dunes-nél
1940. június elsején,
a visszavonulás utolsó napján.
Minden jót, pajtás!
És a nővéremmel, Ceciliával sem tudtam rendbehozni a dolgokat,
mert 1940. október 15-én meghalt,
amikor egy bomba csapódott a gáz- és vízvezetékbe a balhami metróállomás fölött.
Így...
A nővérem és Robbie nem tölthették együtt azt az időt,
ami után mindketten vágyakoztak, amit megérdemeltek volna.
És amit azóta is úgy érzek...
Úgy érzem én akadályoztam meg.
De milyen reményt,
vagy megnyugvást meríthetne az olvasó egy ilyen befejezésből?
Ezért a könyvben meg akartam adni Robbie-nak és Ceciliának azt,
ami az életben nem adatott meg.
Szeretném azt hinni, hogy ez nem gyengeség vagy kifogás,
hanem egy utolsó kedves gesztus.
Végül megadtam nekik a boldogságukat.
fordította: kicsitian (kicsitian@gmail.com)